PROHRA ?
PROHRA ?
V mém domě je zakázaná komnata.
Pokoj mého dospívajícího dítěte.
Snažím se ignorovat, že tam je..
Při vstupu mi totiž stoupá tlak,
spouští se proudy silných slov,
a na několik hodin se mění hustota ovzduší..
Nemoc dítěte bezmocně ležícího v posteli
mě ale nutí vstoupit s hrnkem čaje..
A ani ohledy k marodovi nezastaví mé tělesné procesy související s prostorem ..
Tichá výčitka v očích dítěte
žádající ohleduplnost
má opačný efekt..
Snaha zkrotit moje vnitřní rozlícené býčí stádo
selhává..
Přesto vím, že do arény budu muset vstupovat s hrnkem čaje opakovaně..
Jen toto uvědomění mě zastaví..
Soucit sama se sebou způsobí,
že se pustím do zkrocení démonů pokoje..
V tom okamžiku pocítím klid.
Harmonie kolem mě vstoupí i do mě.
Prý to byla PROHRA..
Ale já se cítím jako vítěz.
Zastavila jsem stádo býků.
To, co si chci zapamatovat, je
MŮJ DOBRÝ POCIT JE DŮLEŽITĚJŠÍ NEŽ VÍTĚZSTVÍ V BOJI
Ať jsem špatná matka..
Nedůsledná vychovatelka..
No a co..
Umím zkrotit své býčí stádo,
a to je víc..
![](https://1a7a575975.clvaw-cdnwnd.com/bb1553739aec31a02cd7196ec0fde0c5/200000865-83e6683e6b/119568967_4276030719137048_2087026491752476801_n.jpg?ph=1a7a575975)